[suckar] Hm?
- [Edward] Mm. - [andas in]
Mm.
- Ah! - Såja! Jag vann.
- Du är den gamla ungmön. - Jag är väl det.
Stackars pappa. Bara en gammal ungmö.
Ensamma, ensamma jag.
Det är ditt eget fel.
Många ville gifta sig med dig, men du nobbade dem alla.
Det stämmer.
Jag är nog hellre en gammal ungmö än en fru.
Verkligen?
Varför?
En gammal ungmö har större självständighet.
[högt skrammelljud]
Edward, uppmuntra henne inte.
JAG VÅGAR INTE ÄGA EN KROPP
Det drar in oss och gör oss till en del av deras vämjeliga system.
Jag håller helt med om att det är vämjeligt.
Men vad kan vi göra?
Vi kan inte ha två skilda länder med två skilda lagsystem.
Precis. Därför måste de vakna upp och olagligförklara det.
Vad pratar ni om?
Ännu en flykting. Någon sydstatspamp
som förmodligen äger 200 slavar, mister en och hävdar att han finns i Amherst.
Och om någon av oss råkar se den stackaren
och inte fångar honom och överlämnar honom så får vi böta.
Eller fängelse. [Fnyser]
Ska det kallas en kompromiss?
Jag vägrar.
Bravo. Det är hemskt.
Vi borde hjälpa slavarna att rymma.
Inte fånga dem och skicka tillbaka dem.
Helt rätt.
Håller du inte med, pappa?
Tyvärr har våra sydstatsbröder byggt upp sitt samhälle kring det.
Så vi måste ha en viss respekt för deras lagar.
Det var just det jag menade.
Vämjeligt. Gjorde du?
Jag trodde att du var mer radikal, George.
Jag har släktingar i södern. De är inte onda människor.
- De är bara... - Enfaldiga?
- Bakåtsträvande? - ...gammalmodiga.
Vad ska jag göra? Säga upp kontakten med dem?
Nej, du borde prata med dem.
Prata med dem om att deras livsstil är en styggelse.
Jaha. Vilken trevlig Thanksgiving-middag vi får då.
Jaha. Det här löser ni inte på en dag.
Jo...
...mr Dickinson.
Det var en sak jag ville prata med er om.
- Vad? - Att samla in medel.
- Till vad? - Till det nya kapellet.
Jag kan gå in på detaljerna...
...i enrum.
Nåväl. Mitt kontor.
George, glöm inte Shakespeare-klubben i eftermiddag.
Jag vet. Jag har med mitt exemplar av hans samlade pjäser.
Vi kan ju inte hålla på och gräla om
- pjäsval som vi brukar göra. - Det är aldrig jag som börjar.
För du vill alltid läsa Hamlet.
- Vem vill inte läsa Hamlet? - Jag.
Har Maggie kommit tillbaka från postkontoret än?
Kanske det.
Var det någon post?
- Maggie? - Maggie?
[klinkande ostämda pianotoner]
- Maggie, du är tillbaka. - Har ni saknat mig?
- Mycket. Var det någon post? - Ja, var det någon post till mig?
Ingen post till nån av er.
Miss Sue är dålig på att skriva brev.
- Hon har inte skrivit till mig alls. - Men till mig.
Två gånger.
Två gånger är inte så imponerande.
Titta på det här grönögda odjuret.
- Avundsjuk? - "Grönögt odjur..."
Hallå!
Jag vet vilken pjäs vi borde läsa idag.
Othello.
- Varför vill du aldrig läsa Hamlet? - Othello är mycket saftigare.
"Svartsjukan måste ni ta spjärn emot;
den är ett grönögt odjur som begabbar den kost som när det."
Kött! Fasiken också. Jag skulle ju hämta en skinka.
Det gäller väl ingen pengainsamling?
Nej, sir, inte alls.
Det är mycket viktigare än så.
Nå, ut med språket.
Som ni säker har gissat...
...är jag här för att be om Emilys hand.
Jaha. Jag förstår.
Mr Dickinson,
jag älskar er dotter.
Hon är den mest lysande flickan i hela New England.
Inget skulle göra mig lyckligare än att få henne som brud.
Har du och Emily pratat om saken?
På sätt och vis.
Det vill säga, hon har aldrig direkt sagt ja.
Vi kommunicerar mest utan ord.
Men jag tror att hon gillar mig.
Och jag vet att jag vore en bra make för henne.
Jag kommer att bli universitetslärare.
Vi kommer att få ett bra liv tillsammans med barn,
och jag ska alltid ta hand om henne.
Universitetslärare, säger du?
- Vilken fakultet? - Engelska fakulteten, sir.
Jag har en stor kärlek till engelska språket.
Var det du som publicerade hennes dikt?
Visst var det du?
[småskrattar] Nåja...
Jag ville glädja henne.
För mig verkar du mest uppmuntra hennes vildaste impulser.
Hm?
Som far oroar man sig, vet du.
God morgon, Maggie.
Henry, du har redan räfsat ihop alla löven.
Tja, man kan aldrig riktigt räfsa ihop alla löven.
- Varför inte? - För Gud gjorde för många av dem.
Just det.
Jaha, då kan du väl gå till smeden nu
och hämta hästskorna.
Problemet är att smeden håller till på Main Street, mitt i staden.
Just det.
Vad är det?
Jag har försökt hålla mig borta från staden ett tag.
Henry, har du ställt till det med en kvinna?
Han är rädd att bli tagen för förrymd slav.
Eller hur, Henry?
Jag är rädd för det.
De där busarna är farliga.
De kan försöka kidnappa dig. Mycket möjligt.
Men du är väl en fri man? Du har dina papper och allting.
Papper betyder inget för dem.
Stora belöningar lockar. Och papper kan rivas sönder.
Löjligt. Och så säger de att vi inte respekterar lagen.
Det är hemskt.
De splittrar familjer, sliter barn från sina mödrar.
Finns det något som behöver göras här på gården?
Jag kan göra det idag och gå till smeden imorgon.
Jag går till smeden.
Nej, det behöver ni inte.
Det gör jag gärna. Du stannar här.
- Jag är tillbaka till Shakespeare-klubben. - "Sorti, följd av en björn."
- Beklagar allt besvär. - Tänk inte på det.
Det finns säkert sysslor här på gården. Det finns det alltid.
Pianot behöver stämmas.
- Men det klarar du väl inte. - Jodå.
Jag har stämt det förr.
[Maggie] Jaså, minsann?
- [Emily] Henry är musiker. - [Maggie] Verkligen?
Ja. Han är mångsidig av sig.
Men vi kan säga att pianot är... mitt forte.
Ah!
- Den var bra. - [skrattar]
Herregud.
Henry, har du någonsin spelat teater?
Inte vad jag minns.
Det här kan vara din stora chans.
Vi läser Shakespeare idag. Othello. Du kan spela huvudrollen.
Jag tror inte det.
Men du vore perfekt.
Och du älskar Shakespeare, det vet jag.
Miss Emily, skulle er far verkligen godkänna det?
Min far är faktiskt väldigt progressiv när det gäller Shakespeare.
Du kanske blir förvånad, men han godkänner även att kvinnor läser roller.
Och pjäserna är mycket bättre när man har skådespelare
- som passar i rollerna. - Om ni ursäktar,
är det bäst att låta bli.
[tjatter]
[det knackar, dörren öppnas]
Din post, Susan.
Tack, mr Keillor.
Hur många gånger måste jag säga det?
Säg James.
Du får verkligen många brev.
Så... sover barnen?
Skönt med lite ledigt.
Säg bara till ifall... du behöver något.
- [suckar] - [dörren stängs, fotsteg avlägsnar sig]
SUE GILBERT C/O FAMILJEN KEILLOR BOSTON MASSACHUSETTS
MISS SUSAN GILBERT C/O FAMILJEN KEILLOR BOSTON MASS.
["Fool for Love" spelar]
AUSTON DICKINSON AMHERST MASS.
ÖPPNA MIG FÖRSIKTIGT...
Hör upp, allihop. Idag ska vi läsa Othello.
Skulle vi inte läsa Så tuktas en argbigga?
Vadå, Så tuktas en argbigga?
En fånig historia om en flicka som vill gifta sig
men måste vänta tills hennes systrar är gifta.
Inte ett dugg intressant.
Ja, vem kan relatera till något sådant?
Låt oss inte slösa tid på komedier.
Tragedier, mina vänner.
Vi måste konfrontera livets mörker.
Vi måste stirra ner i avgrunden.
- Avgrunden. - [George] Hm...
Vad tycker din far om det här?
Vad? Varför drar du in honom i det här?
Tja, jag har läst Othello, och vissa delar är olämpliga.
Det finns inget olämpligt med Shakespeare.
Och far säger att jag får läsa vilken pjäs jag vill.
Han har problem med andra böcker, men inte med Shakespeare.
Åtminstone borde Austin och jag gå igenom manuset
och stryka över allt som kan vara kontroversiellt.
Utmärkt, då kan vi ägna de bitarna särskild uppmärksamhet.
[kvinnor skrattar]
[Emily] Varför är du så ängslig idag, George?
Jag försöker bara ta ansvar.
Alla är inte ense om att Shakespeare lämpar sig för...
För vilka?
För...
...unga damer.
George, så mesig du är.
Det är min Shakespeare-klubb, och jag säger att vi läser Othello.
Vi låter Austin bestämma.
- Gärna Othello. - Utmärkt.
Om jag får välja roll.
Vill du ha huvudrollen?
Nej. Jag vill spela Desdemona.
Hm.
Det är ju en kvinnas roll.
För mig är en rollfigur en själ.
Och jag kan relatera djupt till Desdemonas själ.
Hennes kärlek till Othello är så... sann.
Så ren.
Som min kärlek till Sue.
- [fnyser] Jösses. - Emily borde väl spela Desdemona.
[Emily] Varför?
Hon är ju... en skön jungfru.
Då bör jag spela rollen.
Tyvärr, för sent.
Emily, i förra veckan sa du att bara kvinnor bör spela kvinnoroller.
Du sa att vi måste ta igen för alla år
då kvinnor förbjöds att spela på teaterscenen.
Du höll ett långt tal om det.
Om Austin känner sann respekt för karaktären,
kan han spela rollen.
Förresten vill jag inte spela Desdemona.
Jag ska spela Jago.
Skurken?
Han är också liksom stjärnan.
Nåväl! Vi börjar läsa om tio minuter.
Och, mina damer...
...en av er behöver låna mig en klänning.
["Famous" spelar]
VILA I FRID
[sången fortsätter]
[sjunger]
I den här scenen har Jago och Rodrigo kommit för att tala om för Brabantio
att hans dotter Desdemona...
...har rymt med moren Othello.
Jag skulle aldrig rymma.
Jag vill ha ett stort bröllop.
[kvinnor skrockar]
Nu läser vi.
Jag är Jago.
"Vakna, Brabantio! Hör! Tjuvar, tjuvar!
Se till ert hus, er dotter, era pengar!
Tjuvar! Tjuvar!"
"Brabantio visar sig ovanför, i ett fönster."
Joseph.
Du är Brabantio.
Vad? [Skrattar]
Vänta lite.
Okej...
Då så.
[harklar sig]
"Vad vållar dessa hemska maningsrop?
Hur är det fatt?"
"Har ni familjen inne, allihop?"
"Har ni låst dörrarna?"
"Vad då, hur så?"
"Man rånar er - Guds blod.
Halva er själ är såld, ert hjärta rämnar.
Ert vita lamm
blir just besprunget av den gamla svarta gumsen."
- [fnissanden] - Du ser, det där är olämpligt.
- Rakt oanständigt. - Shakespeare är snuskig.
Joseph, läs.
Ja.
"Vad, har ni tappat vettet?"
"Jag är en som kommer för att tala om för er att er dotter och moren
leker djuret med två ryggar."
[skratt]
Vänta. Vad betyder det där?
Jag förklarar senare.
Nej, du behöver inte.
Varför är du så kylig?
Det var du som ignorerade mig
- när jag såg dig med den där flickan. - [suckar]
- Vilken flicka? - Eliza Coleman.
Nej, det är inget med det.
Jaså, inte?
Jag leker då inte djuret med två ryggar med Eliza.
- Vi borde ha valt en annan pjäs. - Visst?
Varsågoda, lite godsaker till det resande teatersällskapet.
Tack, Maggie.
[flämtar]
Vilken tjusig klänning, Austin.
Um... [Harklar sig]
Ursäkta, men som en grundregel,
vänligen använd min rollfigurs namn när jag är i scenkläder.
Det är avgörande min gestaltning.
Jag såg att George bad att få prata privat med dig i morse.
Så observant av dig, mrs Dickinson.
Vad ville han?
- Vad tror du? Han friade. - [flämtar till]
- Gjorde han? - Jäklar. Du skar mig!
Förlåt mig, Edward.
Men kära nån.
Så spännande.
Är det?
Du gav väl din tillåtelse?
Jag lovade att fundera på saken.
Vad finns det att fundera på?
Han är en idealisk make.
Och hon är ju inte precis en eftertraktad ungmö.
Lugn, kvinna. Jag har inte fattat mitt beslut än.
Det finns inget beslut att fatta. Låt honom få henne.
Det beslutar inte du.
Oj då.
Du släpper henne aldrig, va?
Vad?
Man kan tro att du vill gifta dig med henne själv.
"Min vackre krigsknekt!"
"Älskade Othello!"
"Stor är min fägnad och min överraskning
att du kom före mig,
mitt hjärtas fröjd.
Om sådan stiltje följer varje storm,
må vinden tjuta tills den väcker döden."
Oj. Han lägger in sin själ i det.
Ursäkta. Han är min fru.
Måste det vara så mycket kyssande?
Det står här att han kysser henne.
Det känns som om vi missar själva essensen.
Kan du vara mer specifik?
Det... Det känns inte logiskt med dig i rollen.
Frånsett allt annat är Othello svart.
Vänta, vad?
Han är svart. Othello. Moren.
- Huvudkaraktären? - Ja, Jane.
Othello. Han är svart.
Jag håller inte med.
Vad? "Håller inte med"? Det är ett faktum.
[skrattar] Alltså... vad?
Har du... Har du över huvud taget följt med?
Nej.
Okej, istället för att bara kritisera, kan du läsa din nästa replik?
Förlåt, jag kan inte spela scenen,
för jag är så distraherad av hur fel du är i rollen.
Vad du vad, Emily?
Du är bara maktgalen.
Ursäkta mig?
Du vill bara ha den här Shakespeare-klubben
för att kunna domdera över oss.
- Jag instämmer. - Faktum är...
...att jag gör det här för att Shakespeare är tidernas störste poet.
Och man hör inte hans poesi när den läses upp av människor
- som inte ens lyssnar på orden. - [flämtar till]
Vad?
Jag ber om ursäkt.
Jag skulle bara stämma pianot.
Henry.
Herregud.
Du kunde inte ha kommit lägligare.
Säkert? Jag kan komma tillbaka när ni är färdiga.
Nej.
Glöm pianot.
Du ska skådespela.
Jag kan inte, som jag sa.
Visst kan du.
Du måste.
För annars kommer jag inte att riktigt förstå den här pjäsen.
Och det är en bra ursäkt för dig att hålla dig inomhus.
- Låt mig ta en titt. - Okej.
Othellos monolog. Precis där.
Ursäkta, ger du honom min roll?
- Du kan få vara en vakt. - Hon är helt oregerlig.
Absolut.
Vi borde ha spelat Köpmannen i Venedig.
Ska du inte ge honom din mössa?
[suckar]
När du är redo, Henry.
"Om man säger att min fru är skön
och välnärd, älskar sällskap,
är talför, sjunger, spelar, dansar bra -
allt sånt hör dygden till, där dygden finns.
Och inte ger mig mina egna brister orsak
att frukta att hon sviker mig:
hon såg och valde mig. Nej, Jago;
jag vill se innan jag tvivlar:
sedan vill jag pröva,
och efter provet återstår blott ett:
svartsjukan eller kärleken får avsked"!
Det var perfekt.
Emily...
...det här är nog ingen bra idé.
Vad pratar du om?
Det är... Det är inte passande, helt enkelt.
Och din far lär inte tycka om det.
Varför är du plötsligt så fixerad vid min far?
För att vi är i hans hus, och man gör bara inte så här.
George, du generar mig.
Förlåt mig, men jag bara vet att det här är fel.
Austin, ge mig stöd.
Jag...
Jag kan inte prata om det här just nu.
- Jag är inne i rollen. - Snälla du.
Det är ju så uppenbart.
En man av...
...hans sort borde inte vara här och spela teater med oss.
George, gå härifrån.
- Ursäkta? - Gå, sa jag!
[hånskrattar]
[dörrren stängs]
Han glömde sin bok.
Det är för mycket bråk i den här Shakespeare-klubben.
[dörren stängs]
Kom nu.
Hur kunde du göra så, George?
Du har förstört alltihop.
Jag tänkte bara på dig, Emily.
Det är en farlig värld, och jag försöker ta hand om dig.
Du behöver inte ta hand om mig.
Men jag vill det.
Förstår du inte? Det är därför.
Därför? Vad menar du?
Därför att...
...jag frågade din far i morse
om jag får gifta mig med dig.
- Du frågade honom? - Ja.
Och han tänker på saken.
Han tänker på saken.
Okej.
- Emily, jag... - Sluta.
George, sluta bara.
Men... jag älskar dig.
Nej, det gör du inte.
Det kan du inte. Du känner mig inte ens.
- Det gör jag. - Det gör du inte.
All tid som vi har tillbringat tillsammans
trodde jag att du lyssnade, men det gjorde du inte.
Hur kan du säga att du känner mig när du inte ens lyssnar på mig?
Om du inte ens hör min röst.
Det är inte upp till min far att bestämma om mitt öde.
Och inte upp till dig heller.
- Men han måste väl ge sitt tillstånd? - Jag tillhör inte honom, George.
Och jag kommer aldrig att tillhöra dig.
Du lät honom gå.
[stämgaffel ljuder]
[stämmer pianot]
Var är alla?
De gick.
Jag är ledsen, Henry.
Jag tar väl och stämmer pianot.
Livet borde inte vara så här.
Hurdant borde det vara?
Ni sitter här...
...och äter kakor och läser Shakespeare
och försöker säga att livet inte borde vara så här.
Men ert liv är så enkelt, Emily Dickinson.
Ni har alltid er far som tar hand om er.
[stämgaffeln ljuder]
["Nocturne 1" spelar]
"Rädd att äga..."
[Emily] Jag är rädd att äga en Kropp -
Jag är rädd att äga en Själ -
Outgrundliga - osäkra Egendom -
Ägodel, ej valfri -
["Parallel Lines" spelar]